A kötelet és a robbanószert vidd a szobádba,
és hozd magaddal őket, amikor jössz!
- Mit szól hozzá? - Elég nyugodt.
Első dolgunk tönkretenni azt a helikoptert,
hogy ne tudják elvinni vele Carnabyt.
Azt hiszem, ezt el tudjuk intézni.
Van itt valaki?
- Maga a pilóta? - Igen, uram!
A parancsnok telefonhoz kéreti.
A rádiószoba balra van, a sarkon.
- Van egy cigarettája, hadnagy? - Természetesen, uram.
- Jó hideg van, mi? - Igen, uram.
Ez gyorsan ment.
A félelem szárnyakat ad, ahogy mondani szokás.
És most?
Azt hiszem, meg kéne néznünk, hogy boldogul Cartwright Jones.
Maga nagyon megnehezíti a dolgokat, tábornok úr.
- Igazán nagyon megnehezíti. - Nincs itt semmi nehézség, őrnagy.
Rosemeyer tábornok úr nem felejtette el,
hogy Németország is aláírta a hágai egyezményt.
Nem felejtettem el, de meg van kötve a kezem.
Parancsaim vannak Berlinből.
Mondja el Berlinnek mindazt, amit joguk van tudni.
George Carnaby tábornok vagyok, Egyesült Államok hadserege, RA 123-025-3964.
És a második front megszervezésének egyik fő koordinátora.
Milyen második frontról beszél?
Tábornok, én megtettem, ami tőlem telt.
Megpróbáltam feltartóztatni a Gestapót.
Meggyőztem a főparancsnokságot, hogy az ön elfogásának hírére...
a szövetségesek változtatni kényszerülnek terveiken,
de úgy tűnik, ez még mindig nem elég.
Utoljára kérem, adja meg nekünk az információt!
George Carnaby tábornok, az Egyesült Államok hadserege.
Kramer, az ügyet magára bízom.
Tábornok úr, vannak bizonyos szereink, melyek szóra bírják.
Szeretnénk elkerülni használatukat, de...
Scopolamine.
Mire menne vele, ezredes?
Léteznek más szerek is.
Az itt mellettem ülő hadnagy képzett ápolónő.
Elnézést!
És azok, akikre gondoltunk?
Kitűnő.
Igen, most azonnal felhozhatja őket.
Van valami hír a másik kettőről?
Mindenről tájékoztasson!
Nagyon érdekes társaság érkezik, tábornok úr.
Talán nem is kellenek azok a szerek.
Nem gondolja, hogy most kéne tennünk valamit?
Percek kérdése az egész.
Legyen türelemmel!
Egy pillanat!
Kisasszony!
Remélem, nem zavarom.
- Dehogy. Épp elmentem volna. - Akkor pont időben érkeztem.
- Látni akart, őrnagy úr? - Természetesen.
Megtudhatnám, miért?
Csak úgy.
Egyszerűen látni akartam. Ez csak nem bűn?
Ritkán fordulnak meg nálunk ilyen csinos lányok.
Talán részesíthetném egy kis bajor vendégszeretetben.
A földszinten van egy kis fegyverraktárunk,
melyet csodás kávézóvá alakítottak át.
Sajnos találkozóm van az ezredes titkárnőjével munkaügyben.
Az ezredes titkárnője várhat egy kicsit.
Annyi mindenről beszélgethetnénk mi ketten.
- Mint például? - Düsseldorfról.
1929-től 1933-ig ott tanultam.
Egészségükre, uraim!
Látom, maga nem iszik, tábornok úr.
De ez érthető is.
Ha az ember rájön, hogy kiszabadítói nem azok, akikre számított...
És a visszaút, uraim?
Azt hogy tervezték? Svájcon keresztül.
Tehát nem okozhat gondot önöknek visszajutni Londonba.
Gumicsónakkal át a Rajnán, aztán egy kis gyaloglás.
A Whitehallba mennek,
és jelentik, hogy Carnabyt Berlinbe szállították.
Vissza Londonba? Maga megőrült? Míg Smith és Schaffer él, ez lehetetlen.
Minek néz minket?
Természetesen Smith őrnagy sajnálatos haláláról is beszámolnak.
- Meghalt? - Még nem vagyunk biztosak benne.
- Épp most nézünk utána. - Későre jár.
- Kérem, térjen a tárgyra! - Igenis, uram.
Azt hiszem, a helyzet eléggé megváltozott ahhoz,
hogy megadja nekünk a kért információt.
Semmi sem változott, ezredes.
Nagy kár.
Csak elpocsékolnák azt a jó scopolamine-t. Senki ne mozduljon!
Azt ajánlom, ne tegye, ezredes!
Örülök, hogy épen viszontláthatok mindenkit így, iszogatás közben.
Sajnálom, hogy megzavartam önöket.
Hadnagy, dobja el a fegyvert!
- Tessék? - Dobja el a fegyvert és üljön le!
- Mi a fene ütött magába? - Üljön le!
- Őrnagy, ha megérem a 100... - Ne tegyen semmit, hadnagy!
A maguk szóhasználatával élve maga egy kezdő,
mégpedig egyenesen másodrangú kezdő.
- Magyarázatot kérek! - Mindent a maga idejében, ezredes úr.
Azt készültem mondani,
hogy a scopolamine csekély hatással bírna barátunkra,
és mindössze annyit bizonyítana, hogy ő valójában Cartwright Jones,
egy Carnaby tábornokot játszó amerikai színész.
- Ki maga? - Csak egy járókelő, ahogy maga mondaná.
Azt hiszem, a szer nagyobb hatást fejtene ki...
az asztal végén ülő barátainkra. Ők a mi igazi ellenségeink.
Ne higgyen neki, tábornok úr! Csak blöfföl!
Csend!
Engedelmével bemutatkozom. A nevem Johann Schmidt őrnagy.
SS katonai hírszerzés, Stuttgart.
- Ezt tudja bizonyítani? - Igen, ezredes úr.
De mielőtt megtenném, legyen szíves idehívni egy őrt!
Nem szeretnék egyszerre beszélni és rajtuk tartani a szemem.
Különös.
Én úgy emlékszem,
hogy a székesegyház a tér másik felén volt.
Persze lehet, hogy tévedek. Régen volt már.
Nem, őrnagy. Biztos én emlékszem rosszul.
Már három éve nem jártam Düsseldorfban.
Könnyen elfelejthettem. Igen. Nagyon könnyen.
Kisasszony, egy kissé zaklatottnak tűnik.
- Valami baj van? - Nem, semmi.
Csak egy kicsit fáj a fejem. Hosszú út áll mögöttem.
Természetesen.
Erre jövök én, és mindenféle ostobaságokkal traktálom.
- Ugye megbocsát nekem? - Természetesen.
Köszönöm. Tudja, mit?
Megiszunk még egy snapszot, aztán felkísérem a szobájába.
- Köszönöm. - Kisasszony!
Most, hogy mindenki jól érzi magát, az első dolgunk az,
hogy megtudjuk, ki kicsoda, és mit keres itt.
Kezdjük hát a hadnaggyal!
Ő egy bérgyilkos,
az amerikai katonai hírszerzésnek dolgozik.
Az a feladata, hogy megölje magukat, Kramer ezredes és Rosemeyer tábornok.
Carnaby tábornok küldetésének kettős célja volt:
Egyrészt kiprovokálni, hogy megkínozzák,
és hamis információkkal szolgálni a második frontról,
másrészt kiváló ürügyet szolgáltatni...
a briteknek arra, hogy egy csapatot küldjenek kiszabadítására.
És ezzel el is jutottunk az itt ülő három barátunkhoz,
és a brit művelet legagyafúrtabb fázisához.
- Ők természetesen brit kémek. - Hazudik!
Ne szakítsa félbe!
Feladatuk az volt, hogy beépüljenek a német hadvezetésbe...
az igazi Thomas, Berkeley és Christiansen helyett,
akik nekünk dolgoztak Londonban,
és akiket körülbelül egy hónapja a britek lelepleztek és elfogtak.
Egy újabb hazugság! Semmit sem tud bizonyítani.
Nem-e?
Cáfol valamit, hadnagy?
Nos, Carnaby tábornok, lenne szíves ismertetni velünk...
valódi nevét, rangját és nyilvántartási számát?
Cartwright Jones tizedes,
Egyesült Államok hadserege, RA 123-025-3964.
Köszönöm.
Miután e három brit ügynök sikeresen az embereink helyébe lépett,
mi volt a brit terv következő fázisa?
Beépülni a német hadvezetésbe.
De hogyan? Egyszerűen.
Megrendeznek egy ál-repülőbalesetet egy amerikai ál-tábornokkal,
különleges ügynököket küldenek a kiszabadítására,
úgy rendezik, hogy kudarcot valljanak,
azt remélve, hogy ezzel Berlinbe viszik őket,
ahol a Wehrmacht szívében lehetnek.
És magának mi volt a feladata ebben a küldetésben, Schmidt őrnagy?
Hogy bevezessem őket, és aztán egyedül távozzak Svájcon át.
- Ez hihetetlen! - Igen, az.
De az angolok számára nagyon kőnnyű.
Azt ígérte, bizonyítékokkal szolgál kilétét illetően.
Természetesen, tábornok úr.
Bizonyítékom három részből áll. Egy: Ha hazudtam kilétemet illetően,
mit keresek itt? Mit nyerhetek vele?
Egy szélhámos kiszabadítása, három kém leleplezése. Mindezt kinek?
Azoknak, akiknek ezek az emberek dolgoznak.
Ezzel én nem nyerek semmit.
Ezenkívül, ha ezek az emberek valóban azok, akiknek vallják magukat,
tudniuk kell, ki a Whitehallban dolgozó főügynökünk.
- Igen. - Akkor kérdezzük meg őket!
Azt csak tudják, ki bízta meg őket ezzel a feladattal.
Mi közvetítőkön keresztül dolgozunk!
Szükségtelen és veszélyes lett volna tudni, ki adja ki a parancsokat!
Ezek szerint egy hajóban evezünk, csakhogy én tudom, ki az, de maguk nem.
Kettő: Ezredes, magáé Európa egyik leghatékonyabb rádióadója.
Kérjen egy rádiós telefonhívást
Kesselring olaszországi parancsnokságára,
és kérje az ottani hírszerzés vezetőjét, Wilhelm Wilner őrnagyot.
Kramer ezredes van a vonalban a bajorországi Schloss Adlerből.
Azt mondja, nagyon sürgős.
Itt Wilner őrnagy.
Igen, ezredes úr.
- Le tudná írni? - Nincs rá szükség.
Elég, ha megmutatja a jobb alkarját.
- Láthatnám a jobb alkarját? - Természetesen.
Két, egymástól úgy 3 cm-re levő párhuzamos heg van rajta.
Látom.
Kérdezze meg, honnan származnak!
- Honnan származnak? - Így születtem.
Azt mondja, így született.
Így van. Azt üzenem neki, hogy áruló!
Én meg azt, hogy hűtlen!
Ez Schmidt. Semmi kétség.
- Köszönöm, őrnagy. - Én köszönöm, ezredes úr.
Jó éjt!
Adjon vizet!
Mint azt tudják, az igazi Thomas, Christiansen és Berkeley,
míg a brit kémelhárításnak dolgoztak,
egy ügynöki hálózatot építettek ki Nagy-Britanniában.
Nos, ha ezek az emberek azok, akiknek vallják magukat,
joggal várhatnánk el...
tőlük, hogy készítsenek egy listát azokról az ügynökökről.
Aztán összevethetik az ő listájukat az igazival,
- ami ebben a noteszben található. - Valami nem stimmel, ezredes.
Nem kételkedem Schmidt személyében, de valami hiba történt.
Amit maguk követtek el.
Kisasszony, legyen szíves, hozzon egypár jegyzetfüzetet, ceruzát,
és hamarosan fény derül az igazságra.
Jó éjt, Maria! Maga igazán elbűvölő!
Jó éjt és köszönöm!
Egy kicsit jobban meg kéne ismernünk egymást.
Jó éjt!
Bármelyik megteszi.
Most hasonlítsa össze az enyémmel!
Őrség!
Maradjanak a helyükön, uraim!
Nyugi!
Másodrangú kezdő, mi?
Jobb nem jutott eszembe a pillanat hevében.
- Köszönöm. Így még rosszabb. - Sajnálom.
Ezekből össze kéne álljon a teljes lista.
- Tehát csak a noteszeket akarja? - Bennük rengeteg névvel és címmel.
És ezek itt?
Azok, akiknek vallják magukat?
Attól tartok, igen. Már egy ideje gyanakodunk rájuk.
Bizalmas információk kerültek ki, és használhatatlanok érkeztek.
Több hétbe telt, mire a gyanú az általuk irányított osztályokra terelődött.
De tudtuk, nincs bizonyítékunk, és ha lett is volna,
minket igazából a közvetítőik neve érdekelt.
Ezek a nevek és címek. Ezért kigondoltuk ezt a tervet.
És Wilner őrnagy, Kesselring hírszerzési vezetője?
Ő az egyik olaszországi főügynökének hisz.
Már évek óta használhatatlan, téves, elavult információkat szolgáltatok neki.
- Uraim, akkor tehát... - Ne mozduljon!
Azt ajánlom, mindenki maradjon a helyén!
Dobja el a fegyvert, őrnagy!
Maga is, hadnagy!
A kandallóhoz!
Hál' Istennek megjött! Már éppen...
Üljön vissza, ezredes!
Mindenki így marad addig,
amíg rá nem jövök, mi folyik itt!
- Ezt hogy érti? - Biztosan maga is látja, mi...
Üljön vissza, ezredes!
A dolog pofonegyszerű, őrnagy. A hadnaggyal éppen...
egy Führer elleni merénylet tervét lepleztük le.
- Ez felháborító! - Tábornok úr!
Üljön vissza!
Az itt ülök részesei egy összeesküvésnek a Harmadik Birodalom megdöntésére.
A zsebemben található minden összeesküvő neve.
Épp letartóztattuk őket, amikor megzavart minket.
Az ő zsebében az Angliában dolgozó német ügynökök listája van!
Nem várom el, hogy higgyen nekem, őrnagy.
De a neveknek bizonyára hinni fog, ha megengedi, hogy megmutassam őket.
Mutassa őket!
Vigyázzon, őrnagy!
Nagyon lassan jöjjön!
Hozza ide!
Felállni! Álljanak oda!
Kezeket fel!
Jones, keressen valamit, amivel megkötözheti őket!
Mary, hozd ide a táskát!
- Mit csinálunk velük? - Magunkkal visszük őket.
Késtél.
- Egyszer majd nem is jövök. - Tartsd rajtuk a szemed!
Hadnagy, az elkövetkező 15 percben...
olyan zűrzavart kell keltenünk, hogy élve kijussunk innen.
Őrnagy, ennél zavartabb, mint most vagyok, már nem szeretnék lenni.
Itt a fegyverraktár. Ha felrobbantjuk, majd azt hiszik,
hogy egy hadosztály támadja őket.
Itt a kastély másik felében van a rádiószoba.
Én viszem a többieket. Ott találkozunk. Maga vigye az alaprajzot!
Indulunk, Mary.
Szeretnék jól értésükre adni valamit!
Ha bármelyikük megszólal, mindannyiukat megölöm. Világos?
Jones, hozza az őrnagy fegyverét! Indulás!
Nyomás! Erre!
Várjanak! Vissza! Jones, arra! Mary, menj be oda!
Pihenj!
Üdvözlöm.
Ide küldd be őket! Gyorsan!
Erre szüksége lehet.
Broadsword hívja Danny Boyt.
Társaságunk jött.
Broadsword hívja Danny Boyt.
Szedje össze a többieket, és jelentkezzenek a parancsnoknál!
Danny Boy hívja Broadswordot. Vétel.
Minden kész. Szállítóeszköz kéne. Érti?
- Vétel. - Értem.
Megszerezte? Vétel.
Mindent. Vétel.
Minden bűne megbocsátva!
A francba!
Küldje ki Thomast! Gyorsan!
Most!
Kifelé! Másszon ki!
Nyomás!
Kézigránátok!
Kifelé!
Hadnagy, hozza a kötelet!
Vissza!
Jobbra!
Gyorsan! Mozgás!
A francba!
Siessünk!
Oldozza el a kötelékeiket!
Vegyenek fel egy kabátot, ha nem akarnak halálra fagyni. Gyorsan!
Jones, hozza ki őket! Mary!
Tartsátok szemmel őket! Mehetünk.
- A folyosóra vezető ajtók bezárva. - Nézze meg, milyen vezérlőik vannak!
- Van egy megállító és elindító gomb. - Próbálja meg beindítani a motort!
- Nem rossz, mi? - Nagyon jó.
Most irányítsa ide, mi felszállunk a tetejére, aztán vigyen minket be!
- Mary, hozd ide őket! - Gyerünk!
Fogja meg a kötelet, és másszon le!
Másszon már le!
Vigyázz!
Ltt van nálunk, Smith! Most pedig jól figyeljen!
Egyezséget kötök magával.
Ha hagy minket lemenni a siklóval, nem öljük meg Schaffert!
Hozza elő, hogy lássam, él-e!
Most viszem!
Szállj be!
Add ide!
A fene essen belé!
Mássz fel! Kapd el!
Segítsen! Ne!
Segítsen!
- Hol az őrnagy? - A siklón.
Jones, a zsákot!
Induljunk!
Állítsa be a bomba időzítőjét három és fél percre!
- Majdnem kész? - Majdnem.
Minden beállítva.
Nyomás!
- 25 percünk van. Meg tudjuk csinálni? - Mi igen.
- De vajon ők is? - Isten tudja.
Mindenki a földre!
Vészhelyzet! Azonnal hívja nekem az oberhauseni repülőteret!
- Társaságunk érkezett. - Igen. Láttam őket a tükörből.
Mikor érünk a telefonpóznákhoz?
A következő kanyarnál.
Oberhauseni repülőtér?
Kapcsolja a parancsnok irodáját!
Készüljön!
Állítsa be a többi bombát, és siessen innen!
Állj!
Oberhauseni irányítótorony!
Oberhauseni irányító. Vétel.
Nagy bajban vagyok. Sürgősen engedélyt kérek leszállásra. Vétel.
Igazolja magát! Vétel.
Ulrich hadnagy.
Harmadik Jaeger Junker repülőszázad éjszakai repülési gyakorlaton.
Egy motor meghibásodott. Csökkenő repülési magasság. Vétel.
Azonnali leszállás engedélyezve. Vétel.
Megyek. Vétel.
126-os vadászrepülő szárny, itt az oberhauseni reptér! Vétel.
126-os vadászrepülő szárny, vétel.
Az irányítótornyot lőjék!
Feküdj!
- Berkeley írta le ezeket a neveket? - Igen, uram.
Ted Berkeley. El sem tudom hinni.
És Thomas. Meg Christiansen.
Mind a három?
- Úristen! Ez hihetetlen. - Igen, eléggé.
Mégsem annyira hihetetlen, mint az a név,
amelyik nem szerepel azon a listán, ezredes.
Kinek a neve, őrnagy?
Ltt van a zsebemben, ebben a jegyzetfüzetben.
Ma este megmutattam Kramer ezredesnek,
aki megerősítette, hogy ez az ember a németek főügynöke Angliában.
"Turner ezredes"
Az ott a maga neve. Ne vágjon olyan döbbent képet!
Bizonyára gyanította a dolgot.
Különben miért jött ide értünk?
Arra az esetre, ha lelepleznék?
Folytassa!
Tudja, alábecsülte Rolland admirálist.
Már egy ideje gyanakodott magára és a többiekre.
Azért rendelt vissza engem és Maryt Olaszországból, mert csak mi...
voltunk az osztályán azok, akikben megbízott, magát beleértve.
Megkérte magát, hogy válassza ki a küldetés vezetőjét.
Engem választott, mert a német hírszerzés úgy informálta,
hogy kettős ügynökként tevékenykedek.
Az admirális tudta, hogy nem vagyok az.
De magának én voltam az ideális választás.
- Ezek csak feltevések, Smith. - Szó sincs róla, ezredes.
Elég bizonyíték az, hogy most rám szegezi a fegyvert.
Mert ugye azt teszi?
Folytassa!
Maryt az ön tudta nélkül vontuk bele a küldetésbe, mert szükségem volt rá...
a kastélyba való bejutáshoz. A hadnagynak, amerikai lévén...
nem lehetett kapcsolata a brit hírszerzéssel,
így ő volt az egyetlen, akiben megbízhattam.
Harrodra és MacPhersonra is gyanakodtam egész addig,
amíg a többiek meg nem ölték őket.
Ez igazán lebilincselő történet!
Még az is lehet, hogy igaz.
- Feltéve, hogy... - Magának vége, ezredes!
Nem gondolja, hogy kihagyott valamit a számításból?
Nem.
Rolland admirális személyesen tette fel a gépre, ugye?
És gondoskodott róla, hogy az a fegyver legyen magánál, ugye?
Óvintézkedésként kivettük a fegyverből az ütőszeget...
még a küldetés megkezdése előtt.
Tegye le, ezredes!
Ne olyan hevesen, hadnagy! Hagyjunk munkát a hóhérnak is!
És most, őrnagy?
Hazaárulásért bíróság elé állítják.
Egy nyilvános tárgyalás kínos lenne.
Fájdalmas, és nemcsak nekem,
hanem az egész brit hírszerzésnek és Rolland admirálisnak is.
Lehet, de közel nem annyira fájdalmas, mint a nyaka körül szoruló hurok.
Úgy tűnik, nincs több ütőkártyám.
Így van, ezredes.
Van másik lehetőségem?
Ha akarja.
Köszönöm.
A noteszeket adja vissza!
Ennyi volt, őrnagy?
Igen, ennyi, hadnagy.
Megtenne nekem valamit?
Legközelebb, ha egy ilyen művelettel bízzák meg, csak briteket vonjon bele!
Megpróbálom, hadnagy.